Останніми роками, прикриваючись війною Росії-Грузії та економічною кризою, вперше за 20 років незалежності України відбувається зростання кількості призовників. 2009 року військову службу покинуло 21,6 тис. хлопців, а замість них влада обіцяла найняти контрактників. Але ж ні, навпаки, 2009 року призвали 26,5 тис., тобто відбулося збільшення аж на 5 тис. чоловік, а 2010 року ще на 200 додатково. Цікаво, що з 26,7 тис. призовників, 5,6 тис. пішли служити в міліцію ! Це армія ? Це Могильовщина ! Правда, при Луценку і Цушку було аналогічно…. А що власне в Україні значить призов ? Це означає, що є тисячі молодих хлопців з великих міст та малих містечок, які не змогли відкупитися, оскільки не мали коштів. Не змогли вступити до ВУЗу, оскільки знову ж таки, або не мають коштів на контактну форму навчання, або ситуація в їхній родині не дозволяла піти навчатися.
Так, є з пару сотень хлопців з сіл, які хотіли піти служити в армію. Вони і пішли, і тепер мають гірке розчарування. Але хтось вірить, що вони разом з жменькою офіцерів-патріотів здатні захистити Україну ? Чи ми справді збираємося воювати ? З такою армією ? Питання або риторичні, або смішні, або жахливі. Як для тих, хто знає приказку про годування своєї, або чужої армії, так і для тих, хто ставиться до боєздатної армії, як до найкращого запобіжника війни.
Хтось має сумнів, що армійська служба сьогодні, це охорона військового майна, що лежить пусткою та руїною, це будівництво дач генералам та робота на городах та садах їхніх «фазенд», це дідівщина і т.д., і т.п.?
Щороку українські військкомати просіюють крізь корупційне сито кілька мільйонів українських громадян, щоб взяти хабара. За те, щоб не йти служити – «плати!», щоб йти – «теж плати?». В армію беруть 2,5% хлопців. Хто і за якими правила робить цей корупційний відбір, в умовах постійного скорочення військових кафедр ? Дійшло до смішного, - понад 50% хлопців мають медичні довідки!
Сьогодні в Україні армії майже не залишилося. Це засвідчено тисячами тих, хто повернувся після служби, десятками тисяч офіцерів, які покинули армію. Це знають громадяни, це бачить світ, це знає навіть наша влада і Міноборони, хоча справно просить щороку бюджет на своє існування. Це знає головнокомандуючий та його оточення….
То чи здатні ми це змінити ?
Звичайно здатні. Наша країна в наших руках. Нам потрібна боєздатна та професійна армія, без строкового призову у мирний час, з нормальним контрактом, без примусу для юнака, а з можливістю зробити професійну військову кар’єру для патріота та з виїздом на полігон зрілого мужчини.
Ми збираємося. Нам потрібні всі, кого це болить, нам потрібні всі, хто дбає про безпеку держави, всі, хто розуміє, що час реформ давно настав. Зголошуйтеся !
Ніхто ж не хоче нових Крут і Красного поля ? А чергове відзначення цих трагічних дат наразі знову наближається, а ті хто мають робити висновки так і зволікають….
Так, є з пару сотень хлопців з сіл, які хотіли піти служити в армію. Вони і пішли, і тепер мають гірке розчарування. Але хтось вірить, що вони разом з жменькою офіцерів-патріотів здатні захистити Україну ? Чи ми справді збираємося воювати ? З такою армією ? Питання або риторичні, або смішні, або жахливі. Як для тих, хто знає приказку про годування своєї, або чужої армії, так і для тих, хто ставиться до боєздатної армії, як до найкращого запобіжника війни.
Хтось має сумнів, що армійська служба сьогодні, це охорона військового майна, що лежить пусткою та руїною, це будівництво дач генералам та робота на городах та садах їхніх «фазенд», це дідівщина і т.д., і т.п.?
Щороку українські військкомати просіюють крізь корупційне сито кілька мільйонів українських громадян, щоб взяти хабара. За те, щоб не йти служити – «плати!», щоб йти – «теж плати?». В армію беруть 2,5% хлопців. Хто і за якими правила робить цей корупційний відбір, в умовах постійного скорочення військових кафедр ? Дійшло до смішного, - понад 50% хлопців мають медичні довідки!
Сьогодні в Україні армії майже не залишилося. Це засвідчено тисячами тих, хто повернувся після служби, десятками тисяч офіцерів, які покинули армію. Це знають громадяни, це бачить світ, це знає навіть наша влада і Міноборони, хоча справно просить щороку бюджет на своє існування. Це знає головнокомандуючий та його оточення….
То чи здатні ми це змінити ?
Звичайно здатні. Наша країна в наших руках. Нам потрібна боєздатна та професійна армія, без строкового призову у мирний час, з нормальним контрактом, без примусу для юнака, а з можливістю зробити професійну військову кар’єру для патріота та з виїздом на полігон зрілого мужчини.
Ми збираємося. Нам потрібні всі, кого це болить, нам потрібні всі, хто дбає про безпеку держави, всі, хто розуміє, що час реформ давно настав. Зголошуйтеся !
Ніхто ж не хоче нових Крут і Красного поля ? А чергове відзначення цих трагічних дат наразі знову наближається, а ті хто мають робити висновки так і зволікають….