![](https://mukachevo.net/uploads/media/images/image/96/b2/96b203a50537404ab0a22d3ce23cd971sxz40v5iujdvhp9_conv_preview-big.jpg)
Небезпечний непотріб наступає на довкілля. Використана батарейка, перегоріла неонова лампа, старий холодильник чи телевізор – усе це добро можна побачити на легальних і нелегальних смітниках. Ніхто нині з упевненістю не скаже, коли в Україні зрозуміють, що викидати такі предмети у звичайні контейнери – однаково, що плювати у свою ж криницю. А куди ж їх подіти? Нині, на жаль, і на це питання відповіді немає. Самі собі утилізатори
Президент закарпатської громадської організації «Екосфера» Оксана Станкевич констатує: нині в області немає налагодженого збору небезпечних для довкілля відходів. Тож більшість із них опиняються на смітнику. Насамперед ті, що викидаються із домашнього побуту. А на звалищі, зазначає пані Оксана, непотріб, перемішуючись з іншими відходами, стає для природи ще небезпечнішим. Наприклад, зі звичайних електробатарейок у ґрунт потрапляють цинк, марганець, кадмій, нікель, ртуть; з енергозберігаючих неонових ламп – теж ртуть...
Про те, що в країнах Євросоюзу використані батарейки збирають для утилізації в окремі контейнери, зайве й згадувати. У нас справа з цим, м’яко кажучи, гальмує. Фірма «Duracell» на своєму офіційному сайті нагадує, що із 1993 року у їх батарейках немає ртуті. Водночас закликає уточнити, як безпечніше для довкілля позбутися цієї речі у... місцевої влади. Але ні в якому разі не викидати їх на побутовий смітник. То що ж робити?..
Щодо перегорілих енергозберігаючих ламп, то, як вдалося з’ясувати, в Ужгороді їх приймає ТОВ «Еко-лайф», що знаходиться на вулиці Огарьова, 6. Як повідала кореспонденту представниця фірми Анна Повхан, здати одну лампу коштує 2,64 гривні. На утилізацію відходи відвозять у місто Горлівка (Донеччина).
«Хімічними бомбами» можуть стати й чимало інших предметів домашнього побуту. Наприклад, старі холодильники. Відомо, що ці прилади містять фреон, який сприяє збереженню холоду, але небезпечний для довкілля. Представник однієї з мукачівських майстерень Степан запевнив, що насправді в тому, що старі холодильники викидають на смітник, нічого страшного немає. «Довго він там не залежиться, його одразу ж заберуть на металобрухт, – каже майстер. – Щодо фреону, то його там не так уже й багато: всього 120-150 грамів. А у тих холодильниках, що випускають нині, взагалі 60 грамів». Тож, за словами чоловіка, проблем куди діти холодильник ні в Мукачеві, ні в Закарпатті немає – хоч майстерні їх і не приймають, зате роми швидко відвезуть зі сміттєзвалища до найближчого пункту прийому брухту.
Подібне повідали і майстри телевізорів. В одному із мукачівських ательє у телефонній розмові зазначили, що майстерні зіпсовані монітори віддають господарю. Чи є фірма, котра їх збирає на утилізацію, не знають. Але, кажуть, зі смітника монітор заберуть, аби вийняти звідти цінні метали, наприклад срібло.
Природоохоронці говорять і про ще одну екологічну бомбу – використані акумулятори автомобілів. Точніше, речовину, яка там знаходиться – електроліт. Менеджер ужгородської автомайстерні «Автоцентр» Михайло запевнив, що для водія позбутися акумулятора не є проблемою – їх приймають як у пунктах збору брухту, так і окремі люди, котрі самі вишукують несправні пристрої серед водіїв. Тож на звичайному смітнику вони точно не опиняться. «У нас у майстерні, – зазначив Михайло, – ще жоден водій не залишив свого старого акумулятора: всі забирають із собою, бо знають, де їх приймають».
За даними Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Закарпатській області, в нашому краї є три підприємства, які мають ліцензію на збирання відпрацьованих свинцево-кислотних акумуляторів: ТОВ «Промснаб-Ужгород», ДП «Закарпаттявторкольормет» та колективне підприємство «Вторма». В останньому, що знаходиться у Мукачеві, повідомили, що невдовзі тимчасово припинять приймати акумулятори через технічні причини. Представники «Закарпаттявторкольормет» та «Вторми» запевнили, що приймають від людей прилади як з електролітом, так і без нього.
Але цього не можна сказати про нелегальні чи напівлегальні пункти збору металобрухту. В них, як правило, приймають уже порожні акумулятори. Небезпечний електроліт виливається...
Людину покарати неможливо, спеціальне звалище знайти важко
«Ситуація із небезпечними відходами від юридичних осіб у нашій області нормальна, – констатує начальник відділу екологічного контролю водних ресурсів, атмосферного повітря та поводження з відходами Держекоінспекції в Закарпатській області Володимир Рубець. – А от зі звичайними людьми справи набагато гірші». Якщо підприємства ведуть звітність про те, коли придбали товар і куди його потім поділи, то приватну особу за викинуту на смітник небезпечну для довкілля річ притягнути до відповідальності де-факто неможливо. Принаймні, в нашій області ще не було прецедентів, коли когось оштрафували.
Юридичним же особам, якщо не відзвітують перед екологами, куди поділися їх небезпечні відходи, світить штраф від 85 до 1800 гривень. Минулого місяця було виписано 10 таких відшкодувань.
У Держуправлінні охорони навколишнього середовища в Закарпатській області поінформували, що у нашому краї є 110 спеціалізованих комунальних служб, які займаються збиранням побутових відходів від населення. Крім того, діють підприємства, що приймають макулатуру, склобій, полімерні та гумові відходи, брухт тощо.
Утім, пересічні люди мало що знають про їх діяльність. Відтак навіть той, кому совість не дозволить викинути на смітник батарейку чи люмінесцентну лампу, не знає, до кого і куди звертатися зі своїм непотребом. Фірми, що ним займаються, чомусь не ведуть рекламної кампанії. Можливо, тому, що морочитися із приватними особами їм невигідно? Але чому ж не ведеться пропаганда здачі небезпечних відходів на загальнодержавному рівні? Поки і це питання без відповіді.
Автору матеріалу, між тим, не вдалося знайти підприємство «Промснаб-Ужгород», яке нібито ще й займається прийомом електробатарейок (мовою закону вони називаються «електрохімічним джерелом струму». – Авт.). Телефон, вказаний у довіднику, не відповідав, за адресою Минайська, 16 (там, за нашими даними, знаходиться офіс) про цю фірму ніхто не чув...
Риторичне питання: хто ж із закарпатців буде шукати спеціалізовані фірми, та ще й платити їм за здачу небезпечного непотребу, коли можна його безкарно викинути на звичайний смітник?..