![](https://mukachevo.net/uploads/media/images/image/9d/3f/9d3fd7a902bd40d29ac00e3f85e432469up1nuxkdxx2ylt_conv_preview-big.jpg)
Дехто називає його відлюдником, але сам Іван Щур, так звати закарпатця, вважає себе працьовитим чоловіком, який не може жити без роботи та людей.
Цікаву історію про відомого закарпатця, який все своє життя прожив на полонині, допомагаючи заблукалим туристам, для видання "Укрінформ" підготувала спецкор Тетяна Когутич.
Янко Деревляний, а саме так його впізнають більшість туристів, господар притулку на Явірнику - це гора з полониною на території Великоберезнянського району. Саме тут пан Янко приймає туристів, які втомилися чи заблукали у горах, або тих, хто просто прийшов познайомитися із колоритним закарпатцем.
- Мене без цього місця нема. Я тут із 77-го року. Спочатку оформлював базу в Дубовому гаю, потім – верхній притулок, тоді перейшов сюди. Ця хата документально – територія села Сіль, навіть має номер – 138. Така собі крайня хата у селі. Верхнім притулком займався із 92-го року, паралельно працював тут, це була як експериментальна база – робив тут скульптури величезні, - розповідає журналістам наш герой.
Кличку "Деревляний" отримав через те, що працює з деревом, виготовляє свого роду дерев'яні скульптури.
Іван Щур, саме так звати закарпатця, каже, що за останні роки дуже змінилися туристи: стали менш людяні.
- Дивні часи пішли: туристів багато, а людей меншає. Нема людей, розумієте?!, - ділиться думками пан Янко.
Є звісно у нашого героя одна мрія, якою він радо ділиться із журналістами.
- Будувати – до смерті. Головна фраза мого життя – я боюся не встигнути. Усе інше – то пусте. Сьогодні у мене там у притулку зібралося мільйон сподвижників та мільйон ворогів прекрасних, які не дадуть мені свою роботу зробити, - розповідає Янко Деревляний.