![](https://mukachevo.net/uploads/media/images/image/e3/b5/e3b51e12d9a647f39508f8e4im243e2bk3qmjj9xn3lc6kb_conv_preview-big.jpg)
за авторства Михайла Цибика
Про село Малий Березний в Ужанській долині вперше в письмових джерелах згадується ще у 1427 році. Отож прожило воно вже не мало. Упродовж століть мінялися русла рік Ужа та Ублянки, між якими в мальовничій долині воно розташоване. Мінялися політичні режими, мінявся вигляд села, незмінними на сторожі віків лишалися тільки навколишні гори. Мабуть, незмінними лишилися і люди, які населяють його – порядні, працьовиті, доброзичливі. З покоління в покоління вони, як естафету, передавали ці моральні цінності. В поті свого чола ростили хліб насущний, виховували дітей, а коли треба було, захищали рідну домівку і рідний край від ворога.Пишається село славними і відомими людьми – доктором медичних наук, професором, академіком М. М. Ганичем, кандидатом фізичних наук П. П. Козаком, доктором філологічних наук, професором І. П. Мегелою, кандидатом біологічних наук Ю. В. Заяцем, вчителями, лікарями, інженерами, іншими сумлінними працівниками.
Історію села від перших поселенців до сьогоднішніх днів досліджував і талановито описав професійний журналіст Михайло Іванович Цибик, уродженець села. Ця історія в його книзі „Малий Березний” подається через долі окремих людей-односельчан.
Треба відзначити оригінальний, на художньому рівні стиль викладу. Автор не вдається до сухої характеристики політичних режимів. Це роблять персонажі книги-літопису через своє світосприйняття, через своє бачення і свою оцінку подій і явищ. Окремі нариси – це справжні новели, гідні пера досвідченого письменника. До таких, на мій погляд, належать „Від вівсяника до баника”, „Ніч у молитві та сльозах”, „Веселиха з груна” та інші.
Народна мудрість, філософія, почерпнута з вуст дійових осіб, пронизує всю книжку. Автор однаково співчуває представникам різних політичних переконань і поглядів – він з теплотою малює образи героїв Красного Поля і героїв-добровольців Червоної Армії. Бо як з пісні не можна викинути слово, так з історії не можна викинути факту.
Це особливо похвально тепер, коли деякі „діячі” роздмухують між людьми чвари, замість того, щоб їх консолідувати. Великий духовний заряд носить розділ, присвячений Чернечій горі, на якій розміщений василіянський монастир святого Миколая. Тут виділяється нарис про ігумена о. Павла Райчинця, праведними трудами, енергією і невтомністю якого ця обитель відродилася і засяяла на повну силу.
Книжка ця з великою цікавістю сприйнята широкою громадськістю не тільки села, але й району. Для вдячних нащадків вона служитиме джерелом, звідки вони будуть черпати безцінний досвід предків і пишатимуться своїм родоводом. Бо хоч дуже важке життя прожили наші попередники, ніколи вони не занепадали духом.
В книзі читачі знаходять багато чорно-білих фотографій односельчан, чудові знімки в кольорі, майстерно зроблені вчителем Василем Канюком і малюнки Віктора Халахана. Автор готує доповнене друге видання літопису села. Побажаємо йому здійснити цей задум.