![](https://mukachevo.net/uploads/media/images/image/9d/3f/9d3fd7a902bd40d29ac00e3f85e432469up1nuxkdxx2ylt_conv_preview-big.jpg)
Ми — не забули, ми — пам'ятаємо, це не повинно повторитися Українці по усьому світу запалюють свічки пам'яті, так вшановують жертв Голодомору 1933-го.
У Мукачеві триває акція присвячена Дню пам'яті жертв Голодомору на Україні. Краяни запалюють свічки та ставлять їх на підвіконня власних осель.
– Мільйони вікон світяться не лише по всій Україні, а в кожному куточку світу, де нині живуть українці. Куди тільки не закинула їх доля. Моя рідня нині живе у трьох державах. У далекій Канаді свічку пам'яті запалив мій брат, а сестра — в Угорщині. А старша донька — у Італії. Ця акція об'єднала українців по усьому світу. Люди викладають фотографії власних свічок пам'яті до мережі. А моя молодша донька з онуками була на “Хвилині пам'яті”, яку провели о 16.00, в Мукачеві на площі біля міськвиконкому, – каже Клара Ковач. – Вони мені принесли звідти відео. Багато людей було, добре, що молодь також долучилася. І наш мер — молодець, гідно виступив. Та й священики різних конфесій – молилися спільно. Шкодую, що не змогла долучитися, та через хворобу я вже рік, як не виходжу з будинку. Та у моєму вікні нині палає свічка пам'яті. Далекого 1933-го загинув мій брат, тітка та бабуся. Протягом доби свіча у моїй оселі горітиме. Нехай душі тих, що там, на небі, бачить: ми – не забули, ми — пам'ятаємо про мільйони українців, що загинули від великого голоду. А наша влада — нехай міркує, щоб подібного в Україні ніколи не повторилося.
– Ми — не забули, ми — пам'ятаємо, це не повинно повторитися, – з цими словами українці по усьому світу запалюють свічки пам'яті та моляться за душі своїх рідних. Масштаби великого голоду вражають. Ось які дані були оприлюднені на сайті Посольства України в Канаді.
Протягом голодомору, який тривав 17 місяців, а саме з квітня 1932 року до листопада 1933 року на території України загинуло від 6 до 9 мільйонів людей (за різними історичними джерелами). Навесні 1933-го, як дослідили історики, в Україні щохвилини помирало сімнадцять українців. А щодня — до 25 тисяч. Найбільше постраждали від голоду -- Полтавська, Сумська, Харківська, Черкаська, Київська та Житомирська, на які припадає майже 53% загиблих. Це геноцид проти українського народу, який організувала Росія. Тодішній уряд розпорядився вивезти з українських сіл зерно та сільгосппродукцію, призупинив продовольче постачання сіл і заборонив торгівлю у сільській місцевості.
За архівними документами Політбюро ЦК КП(б), восени 1932-го з території України так звані зелені ешелони вивозили продовольство. Це робилося для того, щоб забезпечити промислові міста Росії продуктами харчування та до жовтневих свят. Частка українського зерна в загальносоюзному обсязі хлібозаготівель сягала третини. Вона перевищувала планові завдання для Північного Кавказу, Центрально-Чорноземного регіону, Казахстану та Московської області разом узятих. Та з українських сіл вивозили не лише зерно та посівний матеріал, а більшість продуктів, навіть квашені огірки та капусту. Тим самим прирекли людей на голодну смерть.