![](https://mukachevo.net/uploads/media/images/image/9d/3f/9d3fd7a902bd40d29ac00e3f85e432469up1nuxkdxx2ylt_conv_preview-big.jpg)
Працівники відділу кримінальної міліції у справах дітей (ВКМСД) Мукачівського міського відділу міліції часті гості місцевої школи-інтернат.
У цьому навчальному закладі навчається більшість дітей, які ростуть без належної уваги і турботи з боку батьків. Також значна кількість неповнолітніх – це ті, які мали проблеми з порушенням закону, вели бродяжницький спосіб життя, жебракували або ж систематично прогулювали уроки. Саме тому без уваги правоохоронців ці діти не залишаються майже ніколи.
Марину Ільтьо оперуповноважену відділу КМСД Мукачівського МВ УМВС більшість учнів цього закладу знають краще як власну матір. Вона завжди допоможе, підкаже, порадить. Не рідко намагається направити на правильну стежину і «непутящих» матерів, які кидають своїх чад напризволяще або примушують займатись випрошуванням грошей на вулицях. Так, днями відбулась чергова профілактична бесіда з учнями 5-6 класів Мукачівської школи-інтернат, які схильні до вчинення правопорушень. На перший погляд, ці 10-річні діти такі ж як й інші: з відкритими обличчями, невинними очима. Лише долі як не у всіх інших - складні. Багато з них вже знає що таке алкоголь, сигарети, п»яні батьки, постійні сварки, життя впроголодь та найгірше судимість.
10-літній Василь, який відвідує цю школу з першого класу, часто мав проблеми із порушенням закону. Він у сім»ї - найстарший, троє менших братиків і сестричок з нетерпінням чекають на ще одне немовля, адже мати, яка їх виховує сама, зараз вагітна вп»яте. Неповнолітній Василь розповідає, що йшов красти з такими ж хлопцями як він, бо не було вдома грошей, а йому просто хотілось солодощів. Як запевняють вчителі, проблеми у цього учня і з навчанням, адже він постійно пропускає заняття. І таких як він тут багато.
Саме тому дитячі будинки та школи-інтернати постійно перебувають під опікою правоохоронців міськвідділу. Подеколи тільки добре слово, увага, турбота дорослих вселяють у діток віру в те, що вони потрібні, що їх люблять і пам’ятають про них.