![](https://mukachevo.net/uploads/media/images/image/12/5b/125b5dec051d40a58c144c701fb622406r2aitt5rhli9rt_conv_preview-big.jpg)
Сьогодні, я хочу представити вам головного редактора Закарпатської Ліги КВН - Сергія Денисенка, творча людини, яка знає все про КВН. Як все ж таки приємно провести півжиття у колі веселих і кмітливих.
– Сергій, розкажи будь ласка, як твоє життя пов'язано з КВК? Як ти потрапив в КВК і звідки з'явилося бажання грати в КВК?
– Якихось дивних і таємничих історій тут немає. Я потрапив в КВК так само, як і всі потрапляють – просто запросили друзі. Мені відразу це здалося цікавим. Це було в далекому 1993 році. У той час почався черговий виток відродження КВК в Ужгороді. Причому можна сказати з упевненістю – саме з того часу КВК знайшов якусь періодичність.
Перші ігри проходили в ужгородському драмтеатрі. Це були дуже яскраві та емоційні ігри. До того ж, часи були такі, що фактично не було нічних клубів, не було інтернету, не було багатьох речей, які зараз займають розуми молоді і КВК був саме такою яскравою плямою, яскравою подією. Зали завжди були заповнені, ігри проходили з аншлагом і повним напруженням пристрастей. Якщо зараз розкопати відеозапису тих ігор, буде видно наскільки вони непрофесійні, наскільки вони за теперішніми мірками старомодні. Але за емоціями, напевно, вони були більш яскравими.
– З якою командою ти починав грати і яких успіхів ви досягли разом?
– У той час я навчався на фізичному факультеті УжНУ і у нас не було своєї команди. У мене було дуже багато друзів серед істориків, з ними я і почав грати. Спочатку, я став капітаном уболівальників. Зараз, на жаль, ця посада загублена. Ми організовували вболівальників, придумували кричалки і писали транспаранти. У тій грі перемогли медики, а команда істориків і РГФ вирішили об'єднатися в одну команду під назвою «Діти Бама». Ось тоді я вже став гравцем, і перший раз вийшов на сцену.
– Коли ти перший раз вийшов на сцену зі своїми жартами, глядачі зрозуміли твій гумор?
– Я дуже часто згадую цей момент. Це було дійсно незабутньо і залишило у моєму житті дуже яскраві враження. Номер, в якому я брав участь, називався «Перукарня». Візуально він виглядав так: два крісла, два перукаря і черга. Люди сидять у черзі, а перукарі стрижуть. Йде невимушена розмова. Я був одним з людей в черзі. Я сидів на стільці і читав газету. Мого лиця не було видно. І один раз по ходу дії мені потрібно було опустити газету і голосно вимовити всього одну фразу. Цю саму фразу я зараз вже не згадаю. Але, як тряслася ця газета протягом усього номера, я це до цих пір пам'ятаю. Ось так і почалася моя кар'єра в КВК.
– Звідки у тебе така пристрасть до гумору, ти володієш якимось особливим сарказмом з дитинства?
– Ні, тут теж немає нічого особливого. Насправді гумор це загальнолюдська риса. Колись дуже давно, я прочитав розумну думку: «Єдине, в чому людина ніколи не зізнається – це у відсутність почуття гумору». Будь-яка людина може приписати собі достоїнства і зізнатися в будь-яких слабкостях, але ніхто не зізнається в тому, що в нього відсутнє почуття гумору. Я, наприклад, не вмію співати, танцювати і не можу підтягтися на турніку, але як і всі, впевнений у своєму почутті гумору (сміється).
Говорити про те, що гумор це якась професійна риса, теж напевно, складно. Це те, з чим живе кожна людина.
– На твою думку, які можливості може дати КВК?
– Унікальні. Вже більше 20 років КВК займає величезну частину мого життя і це абсолютно свідомо.
Отже, по-перше – це самореалізація. Для того, щоб чогось досягти в житті, не обов'язково мати якісь вроджені таланти. Звичайно, щоб стати відомим скрипалем чи відомим танцюристом, потрібні природні дані. Просто так людина на одному бажанні, не зможе домогтися визнання в мистецтві чи спорті. У КВК же все навпаки. КВК дає можливість самореалізуватися абсолютно будь-якій людині. Єдине, що потрібно - сильне бажання і творчий колектив.
По-друге, КВК – це командна гра. Вона вчить людину досягати результату в команді. Це дуже важливо. Тому що командна гра дає набагато більші результати. КВК також вчить толерантності, вмінню знаходити компроміс, вмінню спілкуватися, знаходити і приймати рішення для досягнення спільної мети.
По-третє, КВК розвиває впевненість у собі, вміння триматися на публіці і вміння презентувати себе. Головне, чому вчить КВК - нестандартному мисленню.
У цій грі не можна розповідати старі бородаті жарти, КВК це свого роду мистецтво прем'єр. У жарти коротке життя, вона придумана, написана, поставлена, один раз прозвучала і все. Наступна гра, все з початку, нові жарти, нові ідеї. Тому кожен раз гравці шукають свіжі ходи. Адже вміння знаходити нові й несподівані рішення - це дуже важлива якість.
Те, що називається сухим науковою мовою «організація змістовного дозвілля молоді», я вважаю, що кращої форми, ніж КВН складно придумати.
– Сергію, ти в житті такий же смішний і забавний, як і в КВК?
– (Сміється) Мало знайдеться людей, які скажуть, що я смішний і забавний. Я для КВК дуже навіть серйозний.
– Ти можеш згадати виступ, якийсь аншлаг, коли тебе як ніколи прийняли добре?
– Багато було цікавого. У той час, у нас була відома ужгородська команда під назвою «Палата № 6», в якій грала Йолка. Тоді у нас був досить зоряний період, ми фактично вигравали всі без будь яких труднощів. Ми два рази виграли Студентську Лігу КВК України, два рази виграли Супер Кубок КВК України, Лігу в Чернівцях, у Вінниці, в Одесі і це все сталося за два роки.
Якщо говорити про мої сценічні виступи в КВК, то з 1999 року по 2002 рік - це був найяскравіший і насичений період мого життя.
Є таке творче об'єднання «АМіК», яке знімає телепередачу КВК. Вони знімають Вищу Лігу, Прем'єр Лігу, нашу Українську Лігу і, крім того, у них є мережа центральних і міжрегіональних Ліг. Зазвичай, для того щоб команду взяли в телевізійну лігу їм потрібно пройти кілька сезонів і пограти в простих регіональних лігах. Але коли ми поїхали грати в Сочі, нас відразу ж взяли в телевізійну лігу без цього проміжного етапу. До того часу, ми були вже досить титуловані і відомі, але в АМіКовскіх лігах ще не грали. Багато хто дивувалися, як це команда, яка не грала в регіональних лігах АМІК, одразу потрапила у Вищу Українську Лігу.
– Які жарти користуються найбільшою популярністю, які теми найбільш актуальні?
– Наша команда відрізнялася тим, що у нас було дуже багато несподіваного і абстрактного гумору. Ми ніколи не намагалися писати що то на злобу дня, як роблять багато інших команди. У кожної команди є свій шлях, свій стиль і свої глядачі. Я вважаю, що не буває абсолютного гумору, гумор обов'язково прив'язаний до якоїсь теми. Він прив'язаний до обставин, до конкретної публіці, до якогось виконавцю. Якщо ви прийдете на КВК або на концерт Петросяна, ви побачите, що там сидять абсолютно різні люди і кожен вимагає свого видовища. Якщо ж подивитися на любителів КВК, то навіть їх можна поділити на певні групи. Хтось любить команду «Федір Двінятін», хтось любить команду «Три Товстуни». У кожної команди є свій глядач і свій гумор. У будь-якому випадку гумор повинен бути близький і зрозумілий.
– Сергію, у тебе як у редактора Закарпатської Ліги КВК були якісь творчі кризи і як ти з ними боровся?
– Якщо говорити про творчість, то, як у будь-творця є періоди натхнення і періоди творчого спаду. У будь-якому випадку треба постійно тримати себе в тонусі. Якщо навіть не хочеться складати щось веселе, то все одно потрібно мозок тренувати. Я ловлю ідеї і відразу ж записую, і лише пізніше вже продумую дрібниці.
– Кажуть, що КВК це назавжди і якщо людина в нього потрапляє, то він назавжди пов'язує своє життя з КВК?
– Це максималістське твердження. Коли ми почали грати в КВК, ми проводили дуже багато часу в одній великій і дружній компанії. Це були не тільки ігри і репетиції, а також і особистий дозвілля, походи і так далі. Це було дуже здорово і весело. Ми завжди співали пісні і кричали, що КВК це хвороба, що КВК це назавжди, і як нам пощастило, що КВК до нас прийшов. Нас тоді було чоловік п'ятдесят, зараз з них в КВН залишилися всього два-три людини. Тому що середньостатистичний КВК - це захоплення на період навчання в школі чи в університеті і тривати це захоплення до захисту диплома. Після цього людина починає шукати роботу, заводить сім'ю і поступово відокремлюється від групи. У кожного в житті є свій КВК, комусь достатньо раз подивитися по телевізору, кому-то раз зіграти, у кого-то це забирає 2-3 роки життя, і лише в одиниць він залишається назавжди, як у мене.
– Ти вирішив поєднати своє життя з КВК, став редактором Закарпатської Ліги КВК. Тебе впізнають на обличчі, відчуваєш славу або популярність?
– (Сміється) Сценічної зіркою ніколи в житті себе не відчував. Були якісь моменти, буквально моменти, коли після особливо вдалої гри всі збиралися і кричали, які ми молодці. Але, як правило, це були тільки близькі друзі і знайомі. Автографи, на жаль, у мене ніколи не просили.
Чесно кажучи, я ніколи і не був фронтменом. Я в команді завжди був швидше актором другого плану, а частіше і взагалі не актором. Моя роль в КВК більше полягала в авторстві та імпровізаційних конкурсах, ось це так, це моє. А акторів яскравих, гарних і смішних і без мене вистачало.
– Сергій, в КВК існує жорстка цензура?
– Поняття цензури, в його класичному значенні, у нас немає. Безумовно, є редактура. По-перше, існують загальнолюдські норми пристойності. Є категорія так званого «чорного гумору», який можна розповідати один одному на вушко, але не зі сцени в зал. Існує жорстке правило свіжості матеріалу, не можна красти жарти, весь гумор повинен бути авторським. Зараз навіть на КВК сайтах є спеціальний сервіс, де можна перевірити свій жарт на «свіжість».
Завдання редактора не зводиться тільки до того, щоб повичіщать неугодний гумор - це завдання самої команди. Редактор же швидше повинен дати напрям, підказати де є слабкі місця і допомогти команді зробити їх виступ сильніше.
– КВК це як стиль життя, багато витрачають величезну кількість часу на нього, скажи, за допомогою КВК можна заробити або це заняття більше для душі?
– (сміється) Кажуть, що Олександр Васильович Масляков досить заможна людина і матеріальних проблем в житті у нього немає. КВК швидше дає можливість добре заробляти в перспективі. Існує два види КВК. КВК-телепередача і КВК як масово-молодіжний рух. Вони зовні виглядають однаково і десь перетинаються. Для творців телевізійного КВК, це успішний бізнес проект. Для КВКщиків же проект створений таким чином, що вони скрізь самі за себе платять і їм за участь грошей не дають. Максимум, якщо ви зможете залучити якихось спонсорів, і вони оплатять частину ваших витрат. Але при всьому цьому, КВК це потужна стартова площадка, особливо телевізійна. Багато з тих, хто домігся чогось у КВК, переходять потім в комерційні проекти і ось тільки тоді починається справжній заробіток. Наприклад, з КВК вийшли дуже багато телеведучі, музиканти та співаки.
Раніше, команди, які грали в телевізійному КВК були популярні і відомі, їх всі любили і вони могли заробляти на життя гастролями. Потім з'явився такий проект як Камеді-Клаб, чисто комерційний проект, який за популярністю давно перевершив КВК і заробітки там, на рівні еліти шоу-бізнесу. Крім цього, звичайно ж, існує багато інших телевізійних проектів, де провідними є учасники КВК.
– Сергій, що ти можеш сказати про Український КВК і Закарпатській лізі КВК, на якому вони рівні розвитку?
– У кожного КВК є свій глядач. Закарпатська Ліга КВК - це одна з найбільш потужних регіональних ліг Україні, вона дуже улюблена нашими глядачами. Я без зайвої скромності можу сказати, що Ужгород, хоч і найменший з обласних центрів, але КВК у нас досить сильний. У нас завжди грає більше 20 команд. У Львові відіграє таку ж кількість команд, але Львів в 7 разів більше. І там студентів напевно стільки, скільки в Ужгороді жителів. Тому якщо говорити про співвідношення КВК на душу населення, то Ужгород самий КВК місто на Україну (сміється).
– Ви часто їздите на гастролі?
– Я вже багато років не їжджу зі своєю командою. Я їжджу як редактор Асоціації КВК України . Це всеукраїнська молодіжна організація, яка займається масовим КВК-рухом в Україну. Ми проводимо різні турніри, і фактично, я дуже багато часу проводжу в роз'їздах по всій країні.
– У яких проектах ти ще приймаєш участь?
– В останні роки у нас склався дуже хороший творчий колектив, практично всі КВКщики. В оргкомітеті шестеро людей і у кожного є своя організація. Закарпатська Ліга КВК - це я, ми займаємося КВК. Корпорація свят «Не понял» – це хлопці, які займаються проведенням корпоративів, весіль і різних презентацій. Кафедра туризму УЖНУ – Шандор Федір, завідувач кафедрою туризму, ми з ним разом починали ще в далекому 1993 грати в КВК. Є також Закарпатський туристичний інформаційний центр та молодіжна організація «Студентська республіка».
Все почалося з Параду Наречених і нам це здалося дуже цікавим. Нам захотілося організовувати масові, яскраві і незвичайні заходи. Цього року провели вже четвертий Парад Наречених. У більшості міст, це просто невелика подія, в Ужгороді ж, це великомасштабний фестиваль міського рівня. Цього року ми перенесли фінальну частину на Поштову площу, оскільки нам просто вже не вистачає місця. Парад, за відгуками очевидців і учасниць, пройшов на хорошому рівні. На день Святого Миколая, ми проводимо парад Миколаїв. Торік провели дуже незвичайну і запам'ятовується ужгородську регату – сплав по вужеві на чому попало. Першого квітня традиційно проводимо гуморину, також організували дуже видовищну і веселу Масляну в цьому році.
– Я знаю, що ти також захоплюєшся фотографією, це більше хобі або професійно?
– Швидше за все, це хобі, яке приносить професійні заробітки (сміється). Знову ж таки, все почалося з КВК. Нам щоразу на іграх потрібен був фотограф, а це як ти знаєш, не дешеве задоволення постійно замовляти фотографа. І в якийсь момент, керівництво Асоціації КВК України вирішило, що краще давайте купимо хороший фотоапарат і когось навчимо фотографувати. От мене і навчили (сміється). Протягом останніх семи років я знімаю всі заходи Асоціації КВН України та всі ігри Закарпатської ліги КВК.
– Сергій, спасибі за цікаве інтерв'ю.
– Олег і тобі спасибі, може хоч тепер мене почнуть впізнавати:)