![](https://mukachevo.net/uploads/media/images/image/e5/e6/e5e601bf4eb84a3e8b0fe048795b82cdp0ldj9dpz70jlor_conv_preview-big.jpg)
Багато хто з нас виріс на дитячому майданчику. Адже раніше багатоквартирні будинки проектувалися тільки за умови, що поруч буде збудована зона відпочинку - як для дорослих, так і для дітей. Доглядати за площадками мали ЖРЕРи та власне мешканці. Утім ці майданчики за останні десятиліття були майже повністю зруйновані - качелі заіржавіли, їх здали у металобрухт, пісок давно не завозився, а на деяких територіях для ігор навіть побудували нові будинки, хоча це і не дозволяється законодавством.
ЗАВДЯКИ РЕКЛАМІ Є ДЕ РОЗВАЖИТИСЬ МАЛЕЧІ
Наприклад, у моєму місті облаштованих дитячих майданчиків поблизу житлових кварталів немає жодного. Всі вони перебувають у жахливому стані. А у житловому господарстві навіть чути не бажають про їх благоустрій та відновлення - як би з багаторічних боргів викараскатись. Тому те, що у Берегові нещодавно відкрили одразу два "полігона" для розваг малечі - неабияка новина.
Один з них - це міні-містечко від торгової марки "Рошен", що розташувався у парку відпочинку "Оазис". Таким чином Берегово стало третім містом на Закарпатті, де вже діють подібні об’єкти для дитячих розваг, після Ужгорода та Мукачева. Раніше батьки та їх діти могли тільки позаздрити своїм знайомим з цих міст. Заявку на встановлення "рошенівського" майданчику подала Берегівська міська рада і на диво, фірма, що таким чином рекламує свій продукт, з радістю відгукнулася. І справді - замість того, аби вкладати просто шалені гроші у кліпи, біг-борди та іншу абсолютно некорисну для людей промоцію, кондитерська корпорація придумала своє власне ноу-хау в цій царині. І, вважаю, що правильно зробила. Адже довіри тепер до неї та її продукції буде більше. Тим паче, що основний споживач - ось де він, вже грається на качелях!
Щоправда відкриття дитячого містечка декілька разів переносилась. Не вдалося запустити його у дію навіть на святкування Дня міста. Але тепер він вже готовий до роботи. Абсолютний плюс цього проекту у тому, що вхід сюди для малечі є безплатним. До речі, зведення конструкцій здійснювала фірма "Інтератлетика", а монтажні роботи з готових деталей зазвичай тривають не більше тижня-двох.
Поруч із безкоштовним майданчиком одночасно збудували інший. Підприємець та депутат міськради Віктор Жук нарешті отримав дозвіл на освоєння території парку. Раніше на цьому місці були розташовані старі, вже такі, що віджили своє гойдалки. І хоча у деяких берегівців почалась ностальгія за дитинством, коли їх розбирали, але, вважаю, що вчинили правильно - у будь-який момент могла статися аварія. Тепер тут більш серйозні каруселі, ось тільки за їх користування потрібно платити. Але добре, що є вибір. Для дітей до 10 років, звісно найкраще буде бавитись у містечку "Рошен", а тим, що вже трохи старші - на майданчику поруч. А батьки тим часом можуть спокійно пити пиво та смакувати лангошем у кафе звідки можна спостерігати за тим, що відбувається з їхнім чадом. Про таке раніше тільки мріяти доводилося. Утім у мікроайонах так нічого і не змінилося - дітям з усього міста приходиться ходити у парк, аби трохи погратися не в калюжах, а на ігровому майданчику...
КОНКУРС БЕЗ ВІДПОВІДІ, АБО ВСІМ НЕ ДОПОМОЖЕШ
А ось історія з іншим фіналом. Шляхом відомої кондитерської фабрики вирішила піти й інша компанія, а саме "Кока-Кола Україна". Разом з благодійною організацією "Фонд братів Кличків" вони влаштували всеукраїнський конкурс по встановленню дитячих майданчиків "Клич друзів - граємо разом!" Думаю, що цю рекламу по телебаченню бачили майже всі.
А ось дізнатися про умови конкурсу виявилося не так просто. Зокрема, наша новостворена громадська організація, одразу запалилася цією ідеєю – зробити дітям з найближчих будинків такий сюрприз. Але навіть пошуки в Інтернеті нічого не дали – на сайті братів Кличків про конкурс було написано всього декілька слів, зокрема те, що він розпочався ще 1 квітня 2007 року.Тому вперше дізналися про умови проекту тільки з газети “Україна молода”, номер якої вийшов 8 травня. При чому кінцевий термін подання заявки був 15 травня. Для участі у конкурсі потрібно було надіслати заявку за підписами не менше 20 дітей, обґрунтувати необхідність спорудження майданчику та зробити 5 фотографій місця його майбутнього розташування. І ще потрібно було отримати від місцевої адміністрації дозвіл на гіпотетичне будівництво.
Звісно за такий короткий час зібрати всі необхідні документи було важкувато. Найбільшою складністю було отримати дозвіл. Коли у ЖРЕРі почули про це, то одразу заявили: "Вам потрібно буде чекати найближчої сесії, тоді депутати можливо приймуть відповідне рішення!" Прийшлося довго пояснювати, що чекати поки відбудеться наступна сесія міськради в нас просто немає часу. До того ж, папірець цей потрібен тільки для участі у конкурсі, і невідомо чи наш двір стане переможцем. Допомогли тільки особисті зв’язки із заступником міського голови. За три дні необхідний папірець був на руках.
А тим часом у нашому дворі вже панував справжній ажіотаж. Діти почувши, що в них з’явився шанс отримати майданчик для ігор були просто в захваті. Адже з усіх дитячих атрибутів радянської доби залишилася одні качелі, до речі, досить небезпечні для малечі. Все інше - "грибки", пісочниця, гойдалки ремонту вже не підлягають. Тож підписи та побажання дітвори зібрали за лічені хвилини. Вони юрбою прибігали до нас у квартиру, приводили своїх друзів - я навіть гадки не мала, що у нашому мікрорайоні їх стільки! І майже кожний питав: "А правда, що Кличко до нас приїде? А правда, що будуть нові качелі?"
Терміни піджимали. Тому вирішила зателефонувати у Київ, на "гарячу лінію", аби повідомити, що наш лист буде відправлено тільки 14 травня. Але там мене зустріли досить прохолодно, остудили так би мовити мій запал. "Лист має дійти до абонентської скриньки до 15 травня, інакше можете його навіть не відправляти, - сказала мені у слухавку якась молода дівчина. Вже і так достатньо претендентів, так що шансу у вас практично нульові".
Найцікавіше і те, що повторно про умови конкурсу ми прочитали у тій самій газеті ... за 15 травня. Ось як раціонально витрачаються гроші на рекламу!
Незважаючи на такий "облом", ми всім двором листа на конкурс таки відправили. Сподівалися, що велика фотографія та лист з проханням допомогти брати Клички таки побачать. Ну, просто неможливо відмовити дітям, які прохають не про машинку і не про цукерку, а про елементарну можливість десь відпочити, погратися, набратися сил...
Але коли по телевізору об’являли переможців, то серед них не було ані Берегова, ані іншого закарпатського села або міста. Перший майданчик "Кока-Кола" пообіцяла відкрити у червні в місті Запоріжжя. Серед інших відібрали ще 15 претендентів з Донецької, Львівської, Луганської, Полтавської, Дніпропетровської областей, АР Крим.
Звісно, там дітям також дуже потрібні такі майданчики, і всім не допоможеш. Але ж чому не надіслати хоча б гарного листа у відповідь? Чому малеча вже в такому віці має розчаровуватися у світі дорослих, які щось пообіцяли, а потім не виконали? Тим більше такі гарні, красиві і мужні - як брати-спортсмени Клички! Дітям не зрозуміти, що наш світ існує тільки завдяки саморекламі.
Підсумовуючи результати конкурсу Соня Соутус з компанії "Кока-Кола" сказала: "Працюючи вже 15 років на ринку України, наша компанія стала справжнім місцевим брендом, для якого цінності українців є близькими і важливими". А Віталій Кличко додав: "Всі ми намагаємось, аби наші діти зростали здоровими, сильними і гармонійно розвинутими. Нас бентежить те, що в багатьох містах і селах України дітвора не має можливості займатися спортом неподалік від свого будинку".
З словами останнього неможливо не погодитись. Тим паче згадується недавня історія, що сталася у одній із східних областей, коли дві дівчинки, катаючись на гойдалках ... розбилися на смерть. Сталося трагедія через те, що стояки у гойдалки давно прогнили. І це коштувало життя дітям. А скільки таких качелей ще знаходиться в наших дворах? Думаю, що десятки тисяч. В нашому дворі також нещодавно впав металевий “грибок”, на щастя тоді поруч не було нікого з малюків...
Всім не допоможеш. З таким "девізом" сьогодні живуть багато чиновників, підприємців, та навіть простих людей. Тому маємо допомагати собі самі. Саме з цією метою ми, батьки маленьких дітей, об’єдналися у громадську організацію, яка планує вирішувати нагальні проблеми спочатку окремого району, а пізніше, можливо всього міста. Розпочали з маленького - висадили під вікнами деревцята. На деяких з’явилися листочки, деякі пропали. Але перший результат є. Значить не варто втрачати надію, що все навкруги себе ще можна колись однаково змінити на краще.