![](https://mukachevo.net/uploads/media/images/image/e5/e6/e5e601bf4eb84a3e8b0fe048795b82cdp0ldj9dpz70jlor_conv_preview-big.jpg)
Експедицію до давньої православної культури Закарпаття зробив вінницький клуб православного туризму «Одигітрія» 27-31 січня. Головною метою чергової поїздки клубу став пошук самобутніх церковних особливостей Карпатської Русі.
- У горах України знаходяться загублені світи, де православні церковні служби помітно відрізняються від існуючого православного стандарту, - говорить духовний куратор клубу православного туризму «Одигітрія» протоієрей Костянтин Іванченко. - Ці етнографічні особливості органічно вписалися в Огиенко порядок. Вони не є язичницькими нашаруваннями, а являють собою красиву церковне своєрідність Закарпаття.
Християнство на Закарпатті бере свій початок від святих апостолів Ісуса Христа, а в IX столітті православ'я в Карпатську Русь принесли рівноапостольні Кирило і Мефодій. Насильницьке запровадження унії стало багатовіковим гоніння на православ'я. Записаний православну віру не змогла стерти і радянська влада. Сьогодні Закарпаття є островом православ'я в католицькому, греко-католицькому і протестантському світі Європи. У найменшій області України перебувають 35 православних монастирів.
«Їздити в снігопад заборонено»
- Експедиція поєднувала паломництво в стародавні монастирі і традиційний зимовий відпочинок у горах, - розповідає керівник клубу православного туризму «Одигітрія» Марина Богданова. - Кататися на лижах та сноубордах, насолоджувалися чистим повітрям і чудовими краєвидами. При цьому відвідали головні святині Закарпаття, і багато туристів причастилися у Свято-Миколаївському храмі села Верхній Студений.
Вирішили оселитися якомога вище в горах - у селі, не втратив свою самобутність у сучасних стандартах курортного бізнесу. При цьому вибирали базу, облаштовану для комфортного відпочинку. Як же здорово жити в теплому будинку з колод, але з усіма цивілізованими зручностями! Поруч - справжні, обвітрені часом закарпатські хати, гірські схили, вкриті лісом і снігом.
Втім, великий сніг прийшов в Закарпатті разом з нами. За ніч вкрив заметами все і вся, зробив гірський світ ще більш загадковим і на диво тихим. Але дивно їздити в снігопад і ожеледь по крутих дорогах, уздовж яких - борди з написами «їздити в снігопад і ожеледь заборонено».
Криниці тисячі років
До монастирях в Липча і Ізі дісталися порівняно легко. Ці обителі, засновані на початку минулого століття, мають традиційну православну архітектуру і славляться своїми цілющими джерелами. У Свято-Миколаївському чоловічому монастирі прочани доклалися до нетлінним мощам Олексія Карпаторуського Сповідника, помолилися біля його могили і могил інших борців за відновлення православ'я на Закарпатті.
У цей день «Одигітрія» чекали в селі Угля - у Свято-Успенському монастирі, заснованому 1100 років тому. Але доїхати до Вугілля виявилося непросто - одну дорогу через перевал до обіду занесло, по друге не радили їхати ще вранці. Намотавши кілометри, до монастиря приїхали пізно ввечері. Тим не менше, групу погодували, а 85-річна ігуменя Катерина (Стан) благословила прочан. У монастирі знаходиться могила останнього православного єпископа Закарпаття Досифея (1735г.) і криниця з дивовижно солодкою водою. Як розповіла ігуменя, цей колодязь існував і тисячі років тому, його знайшли після відновлення монастиря в 1990 році.
Від водоспаду - до стародавніх святинь
Метою другого дня паломництва були монастирі Мукачівської єпархії. По дорозі до святих обителей група піднялася до водоспаду Шипіт, де дивовижну красу природи експлуатує туристичний бізнес. Катання на санях виявилося екстримом - коня Лиска виявляла нервозність і норовила стрибнути в річку.
У п'яти хвилинах їзди від водоспаду стоїть стародавня дерев'яна капличка з косовиці хрестом. Тут нарешті православні туристи побачили справжню автентичність. Все справжнє, дуже старе і зовсім незвичне. Таке можна побачити хіба що в історичному фільмі.
Архітектурно своєрідний і Свято-Успенський монастир в селі Домбоки, хоча він заснований в 1932 році. В обителі знаходяться чудотворні ікони Скоропослушниця і Акафістная, написані на Афоні. Скоропослушниця рясно мироточить напередодні стихійних лих, за молитвами до Божої Матері відбулися багато чудесні зцілення.
На Всенощну приїхали до Мукачівського Свято-Миколаївський жіночий монастир, заснований на початку XV століття на Чернечій горі. Монастирю належить видатна роль в історії Православної Церкви Карпатської Русі, тут століттями готувалися кандидати в єпископи і священики. У монастирі знаходиться правиця преподобного Мойсея Угрина - святі мощі і молитовна допомога преподобного зцілюють від блудної пристрасті.
Фемінізмом тут і не пахло
І все-таки найбільше вразила православних церкву в селі Верхній Студений, де жили туристи. Вранці пішли туди на літургію. Свято-Миколаївському храму 200 років, і патріархальність панує в усьому укладі церковного життя. Фемінізмом тут і не пахло - жінки в храмі під час служби далі притвору ступити не сміють. На лавках під стінами сидять діди з хоругвами і потрійними розписними свічками, які так і називаються - трійця. Діди тут складають кістяк церковного приходу. А співають під час служби в храмі все - виходить не зовсім побудована, але дуже по-справжньому. Настоятель храму подарував «Одигітрії» старовинні хоругви, хрест і цілу гору трійця.
- Ми намагалися поїхати якнайдалі, щоб знайти унікальну самобутність, а вона опинилася поруч, - сказала учасниця експедиції Олена Сокирук. - До цієї церкви ми йшли пішки від будинку двадцять хвилин.