![](https://mukachevo.net/uploads/media/images/image/e5/e6/e5e601bf4eb84a3e8b0fe048795b82cdp0ldj9dpz70jlor_conv_preview-big.jpg)
Щоранку на ужгородські маршрути виїжджає понад 340 мікроавтобусів. Принаймні саме стільки їх згідно з ліцензіями колесить ужгородськими дорогами. Та ці цифри ні про що не говорять. Адже пообіді більшість маршруток очікують на стоянках своєї черги на пасажирів, тоді як зранку люди вистоюють іноді і по 40 хвилин, поки у майже вщерть наповненому мікроавтобусі знайдеться місце і для них.
Щоранку на ужгородські маршрути виїжджає понад 340 мікроавтобусів. Принаймні саме стільки їх згідно з ліцензіями колесить ужгородськими дорогами. Та ці цифри ні про що не говорять. Адже пообіді більшість маршруток очікують на стоянках своєї черги на пасажирів, тоді як зранку люди вистоюють іноді і по 40 хвилин, поки у майже вщерть наповненому мікроавтобусі знайдеться місце і для них.
Чому так відбувається? Цікаво також, чому ужгородці, мешканці найменшого в Україні обласного центру, платять за проїзд у громадському транспорті майже стільки ж , скільки й кияни, хоч відстані тут не до порівняння? Чому водій дозволяє собі брати до мікроавтобуса стоячих пасажирів, хоча це не передбачено конструкцією салону і може призвести до аварії? Позаторік, до речі, через перенаповнення салону в Ужгороді перекинулася маршрутка, однак висновків, схоже, так ніхто і не зробив.
Відповісти на наші ЧОМУ ми попросили одного з безпосередніх учасників цього ринку послуг, водія і підприємця. Він охоче погодився розмовляти, однак лише за умови збереження свого інкогніто. Наш візаві, Олександр, розповів про те, про що не говориться на офіційних брифінгах та прес-конференціях.
Він має 30 років водійського стажу, працював на кількох ужгородських маршрутах, в тому числі і на найприбутковіших.
На конкурс з пасажирських перевезень можна було приїхати навіть на возі
— Олександре, відкрийте секрет, чому в місті зранку так важко сісти в маршрутку, особливо у великих спальних районах? Нещодавно довелося 40 хвилин простояти на зупинці, аж поки приїхала “вісімка”?
— З восьмим маршрутом все дуже просто. Його патронує колишнє автопідприємство, так зване АТМП. Однак щоранку воно на своїх мікроавтобусах возить працівників на завод “Ядзакі”. У них домовленість. У години ПІК їм не вистачає автобусів, тому й виникає проблема.
— А хіба не можна зранку перекинути автобуси з менш популярних на більш популярні маршрути?
— В жодному разі. Тут працює своя схема. Кожен міський маршрут “кришує” певна структура чи служба. І переходити їй дорогу ніяк не можна. Скільки б там людей не чекало на зупинках.
— Хто “кришує” міські перевезення?
— Тут є кілька , можна сказати, власників. “21- ий” маршрут, що везе до ринку на вул.. Краснодонців, патронують міліціянти. Принаймні такі чутки, адже достовірно ніхто не знає, все законспіровано. “8”, як я вже казав, — АТМП. Деякі маршрути контролює колишній начальник міського управління транспорту.
— Ви маєте на увазі Машкаринця?
— Так, з його іменем пов’язують маршрут “7а”. Ще вигідний маршрут “14”. Це я називаю найприбутковіші. Туди простим підприємцям не пробитись. Їм дістаються менш дохідні маршрути. Один, наприклад, запровадили по об’їзній дорозі до автобазару у с. Кінчеш. Ну, хто тудою ходить, це ж поле, людей нема.
— Така кількість мікроавтобусів відповідає реальним потребам міста у перевезенні пасажирів?
— А хто рахував, скільки місту потрібно пасажирського транспорту? Їх просто усіх набрали під час минулого конкурсу. Фактично не було проведено моніторингу. Не вивчено потреб. Хто куди написав, туди й пустили маршрут, а виявилося, що на одних маршрутах бракує машин, на інших – вони стоять по півдня у черзі.
— Коли був останній конкурс?
— Якраз перед виборами мера. Ще Панов (колишній заступник колишнього мера, - ред.) курував цю справу. Він сказав, що буде особисто перевіряти кожну машину, так і було. Але що з того вийшло? Конкурс пройшли усі маршрутки. Можна навіть було на возові приїхати. Говорили так: дорогий, ми тебе пропускаємо на конкурс, але даємо тобі 3 місяці на усунення неполадок. І вони набрали дуже велику кількість маршруток, тендер пройшли майже всі без винятку. Власне, це і не назвеш конкурсом.
— І не було жодних обмежень щодо марок чи віку автомобілів?
— Узагалі влада спочатку хотіла пропхати тільки “Газелі” і не приймала документи на іномарки. І лише втручання уповноваженого Держкомпідприємництва з питань захисту підприємців Олександра Гладовського допомогло. А щодо віку автомобіля, то жодних обмежень.
— Тобто будь-яка машина, навіть якщо їй 30 років?
— Я ж кажу, на возі можна було приїхати.
— Як часто можуть проводитися такі конкурси?
— Як захоче міськвиконком.
— Тобто, немає визначеного терміну?
— Закон говорить, що не частіше, ніж раз на три роки.
— Тобто три роки Вас не мають чіпати?
— Так. Коли прийшов пан Погорєлов (екс-мер, - ред.) , він провів конкурс, де вказав термін дійсності договору лише один рік. Це порушення закону. Через рік мерія знову оголосила конкурс. Юрист мені підтвердив, що то порушення закону, договір має бути дійсним не менше, ніж на 3 роки. Я написав скаргу в міськвиконком, а мені відповіли: „Але ж Ви погодилися на рік”. Вибачте, але ж не я порушив закон. Я міг погодитись і на день, і на три, а ви мали сказати: „Вибач, дорогий, ти маєш на 3 роки підписати, щоб ми 3 роки спали спокійно, що в нас забезпечене перевезення”.
— Навіщо їм потрібно було новий конкурс так швидко?
— Тому що через рік вони беруть кредит, створюють товариство „Дар” і забирають всі касові маршрути.
— Тобто, конкурс було проведено під товариство “Дар”? Якщо не помиляюся, це саме те товариство, яке запустило на міські маршрути ПАЗики?
— Так.
— А кому належить той „Дар”, хто за ним стоїть?
— Я тепер не пам’ятаю. Погорєлов лобіював цю фірму
— Який термін встановив новий конкурс?
— П’ять років. Вони хотіли, щоб Ратушняк (нинішній мер, - ред.) не зміг провести нового тендеру.
— Які маршрути найприбутковіші?
— Найкасовіші – це “1-й”, “20-й”, “14-й”, “8-й”, “21”, “7а”.
— Тобто, зі спальних районів.
— Так, але схема маршрутів була створена так, що одним давалася зелена вулиця, ніхто не мав пересікатись, а всіх інших пхали на такий маршрут, де надлишок мікроавтобусів, які не рухаються, а чекають в черзі для того, щоб раз у годину проїхатись по місту.
— А влада мала з такої кількості перевізників якесь заохочення?
— Я не знаю за ті прибуткові маршрути, але ж кажу, що пройшли всі. У кого був автомобіль, що не проходив конкурс за технічним станом, йому давали строк відремонтувати. Тобто через два тижні треба було показати, що він усунув недоліки.
Власник маршрутки заробляє від 160 до 300 грн. в день
— Перевезення — прибутковий бізнес? Наскільки він рентабельний ?
— Кожен власник ставить перед водієм фінансове завдання: 160 грн. на день. Це мінімум. За пальне водій платить сам. От і рахуйте. За 30 днів виходить 4800 грн. Податок, а як правило, власники на єдиному податку, десь 200 грн. Чистими виходить 4,5 тисячі з одного мікроавтобуса. Таким чином за 10-11 місяців практично окупається вартість нової “ГАЗелі”, що коштує сьогодні 10 тисяч доларів. Власники ж мають їх переважно по кілька. Водночас пересічний водій маршрутки заробляє 1500-2000 грн. місячно. Залежно, скільки годин він працює.
— Ви хочете сказати, що водії працюють понад 8 годин?
— Система побудована так, що водій сам зацікавлений у заробітках. Тому часто працює і по 12 годин, і більше .
— Ось Ви знайомі з багатьма водіями, вони професіонали чи є різні?
— Різні. Я скажу так. Із підприємців дуже мала частина, що одноосібно працюють на маршруті. В основному за кермом наймані водії. І власник ставить перед ним умову, при чому кабальну, він говорить: „Я тобі встановлюю план, скажімо, 300 грн. в день (на найприбутковіших маршрутах). Решта – це твій заробіток. Ти маєш заробити на експлуатацію машини, на паливо і собі на зарплату”. І водій має крутити зранку до пізнього вечора, щоб здати господарю план і заробити собі. Якщо він план не здає, то тоді на наступний день він має додати уже суму за два дні. Буває так, що водій заробляє 20 – 30 грн. у день. І тому вони отак ганяють один перед другим, щоб заробити ті гроші. І сваряться.
— Через це не хочуть брати пільговиків?
— В такій ситуації кожна копійка на рахунку.
В якийсь момент я раптом помітив, що стаю нервовим, злим, починаю ганяти, порушувати правила, на червоне світло проїжджати, і я не в змозі себе втримати. Я вже увійшов у той ритм, в ту колію, що інакше неможливо. Коли всі однаково ганяють, ти між ними не можеш не їздити так само, бо просто випадеш з черги.
— Хіба нема часового графіку?
— Ні, немає графіку, все хаотично.
— Як оцінюєте технічний стан ужгородських маршруток?
— Скажу не щодо якості, а щодо комфортності пасажирів. Так от, наші “Газелі”, ПАЗики – не пристосовані для перевезення пасажирів у зручних умовах. Іномарка десятирічна, скажімо, „Мерседес-спрінтнер”, набагато комфортніша від нульової “Газелі”. Це навіть не до порівняння. Наприклад, міськвиконком, який свого часу ратував за “Газелі” на маршруті, коли йому треба було повезти своїх людей на замовлення, він ніколи “Газель” не просив, а іномарку. Або приїздив тут Кучма чи ще хтось із високопосадовців, то облрада теж просила якусь іномарку.
— Що скажете про найкращих „друзів” водіїв – ДАІшників, як вони себе поводять?
— Коли Ющенко пригрозив, що ліквідує цю службу, тоді було так, як за кордоном. Їдеш собі — блаженство, ти спокійний, ти знаєш, що до тебе не придеруться. Хоча ДАІ не ліквідували, але все ж трохи змінилося, вони вже не придираються так, як раніше.
Я Вам розкажу реальний анекдотичний випадок. То було в ті часи, при Кучмі. Я їду, тут, на Грушевського, вони мене зупиняють. У мене все в порядку. Вони крутять документи. Я кажу:
- Я щось порушив?
- Ні.
- Так у чому справа?
- Ну, Ви, розумієте, Ви у нас перший.
- Вибачте, я лише за путівкою поїхав, у мене всього 50 коп.
- Ну, давайте.
Я у них перший. Тобто, якщо вони мене просто так відпустять, то буде невдалий день.
Чим більше маршруток, тим дорожчий проїзд
— Чому в Ужгороді пасажир платить майже стільки, скільки й киянин?
— Дайте нам заробити і ми будемо возити пасажирів по 50 копійок. Якщо раніше я робив 20 кругів, я заробляв. То тепер і 10 не роблю, і що я заробляю..?
У нас маршруток більше, ніж треба. Вони не можуть проїхати по місту, тому що їх багато. Одна другу в бампер штовхає. Вони одна одній заважають, а водії по годині стоять на кінцевій зупинці.
— Паливо в основному дизель?
— Дизель і газ.
— Щодо газу, наскільки це безпечно?
— Я коли веду “Газель” на газі, їду на заправку, то у мене такий мандраж... Коли заправляєшся, вставляєш кран, відкручуєш, і тут тиск як дасть! Це неувага з боку заправників. Вони мають ті кільця періодично змінювати. Пройшло 10 днів – всі змінити, а вони змінюють, коли вибиває десь від газу.
— Як відпочивають маршрутники?
— Напиваються до нестями у вихідний і їздять безкоштовно у своїх колег. У мене таке траплялося, що виносив з салону п’янезного чоловіка, аж перед пасажирами соромно було, а він виявився колегою.
Іноді маршрутники дозволяють собі випити пива під час робочого дня, хоча це категорично заборонено.
P.S. Нещодавно стало відомо, що міська влада планує зміни на ринку пасажирських перевезень. Ужгородська газета “РІО”, яку пов’язують з іменем мера Сергія Ратушняка, написала, що влада хоче серйозно “перетрусити” міський автопарк. Наприклад, скоротити кількість перевізників до 250 і запустити на ужгородські дороги “Богдани”. Є натяк навіть на новий конкурс. Однак незрозуміло, куди подінеться майже сотня мікроавтобусів і як більш габаритні “Богдани” протискуватимуться крізь пробки. Знову ж таки, скільки часу займатиме поїздка “Богданом”, адже він зупинятиметься біля кожного стовпа. Але найцікавіше, як ці зміни відіб’ються на гаманці пасажирів. Невже проїзд стане по 50 копійок, як казав наш співрозмовник?
Наталя Петрів
«Старий Замок «Паланок»